Rozvel je verovatno
najpoznatiji izdvojeni NLO događaj u ljudskoj istoriji.
Ono što ljudi ne shvataju je da
to nije bila prva nesreća.
Vlade širom sveta sakupljaju
decenijama vanzemaljsku tehnologiju i pokušavaju obratni inženjering.
Čovek mora da se zapita da li nam je
ova tehnologija data namerno.
Zahvaljujući prikupljanju
vanzemaljske tehnologije, dostigli smo nivo
koji nas je postavio na put ka zvezdama.
Od praskozorja civilizacije,
ljudski rod je zahvaljivao za svoje početke bogovima
i drugim posetiocima sa zvezda.
Šta ako je to tačno?
Da li su vanzemaljska bića
zaista pomogla u oblikovanju naše istorije?
I ako je tako, da li se može naći još dokaza
traganjem za skrivenim iza Rozvela?
# Drevni vanzemaljci 11x13 # Nakon Rozvela Datum originalnog emitovanja: 19. avgust 2016.
Vašington,
april 2011.
FBI objavljuje hiljade fajlova
kao deo svog onlajn trezora.
Jedan fajl posebno privlači pažnju
medija i nezavisnih istraživača.
Memorandum od 22. marta 1950,
je izveštaj FBI Direktoru Džonu Edgaru Huveru
u vezi informacija od dostavljača o tri „leteća tanjira“
koji su nađeni u Novom Meksiku.
Istražitelji su odmah povezali memorandum
sa poznatim incidentom u Rozvelu:
navodna NLO nesreća, za koju mnogi ljudi veruju
da je bila zataškana od strane vojske 1947.
Ovaj dokument samo je zadnji
u nizu vladinih fajlova
koji su bili objavljeni poslednjih godina,
koji bude sumnju da oko nesreće u Rozvelu ima mnogo više toga da se objavi
nego što je javnosti rečeno.
Kao novinar istraživač, začuđena sam
koliko se puštenih dokumenata iz 1940-ih
pojavilo u javnosti
dajući detalje oko toga šta se zaista desilo u Rozvelu.
Rančer Mek Brejzel je 4. jula
našao razne čudne srebrne ostatke.
On zna da ne razume to kroz šta hoda.
Odlučio je da ode u Rozvel i ispriča šerifu,
„Nešto se srušilo na moj ranč.“
Obaveštajci iz Rozvelove vojne vazduhoplovne baze
dobijaju zadatak da odu na mesto pada.
Ovim ljudima je rečeno da treba da pokupe
sve što nađu na toj lokaciji
na Mek Brejzelovom ranču.
Sve treba da se pokupi.
8. jula 1947,
u glavnom naslovu na prvoj strani novina Rozvel dejli rekord
kaže se da je vojska pronašla leteći tanjir.
Ali narednog dana, zvanična priča
je iznenada promenjena i u kojoj se tvrdi da je to bio samo
pokvaren meteorološki balon.
Rozvel je bio baza
509-oj bombarderskoj eskadrili.
To je bila jedina jedinica s atomskim naoružanjem
u celom svetu.
Ovi ljudi su bili najbolji od najboljih.
Ideja da bi obaveštajno osoblje iz ove baze
zamenilo meteorološki balon
za nešto egzotično je apsurdna.
Tako je, verovatno, otpočelo zataškavanje o NLO-ima.
Meteorološki baloni, gas iz močvare,
meteorit-- nije bitno.
Uvek je nešto drugo a ne NLO.
Nesreća u Rozvelu je zataškana.
Činjenica da su povukli priču
o zarobljenom letećem tanjiru, po mom mišljenju,
je bila brza PR kontrola štete.
Svetu je rečeno, „Jok, to je samo meteorološki balon.“
I za više od 30 godina, tu je i ostalo,
sve dok nisu počeli da se javljaju svedoci,
tvrdeći, ne, to je zapravo vanzemaljska letelica.
A ti ljudi su videli tela vanzemaljaca.
Aprila 2014,
teoretičar o drevnim astronautima Đorđo Sukalos
je otputovao do vazduhoplovne baze Voker
u Rozvelu, Novom Meksiku,
na sastanak sa gradonačelnikom, Delom Džurnijem,
i da dobije retku priliku da poseti hangar
gde su olupina iz Rozvela i tela vanzemaljaca
prvobitno, navodno, odneta.
Neverovatno.
Ovo je ogromno.
I, šta mislite?
Čoveče, podilazi me jeza.
Hoću reći, mi sada hodamo kroz istoriju.
Zadivljujuće je, zar ne?
Da li vam je poznato koje je to mesto,
gde su ih zapravo stavili?
Pa, znate, informacija koju sam dobio
je da je to bilo verovatno baš ovde u uglu.
Uh, odneli su ih tamo,
sproveli ispitivanje tela.
Znači, to je bilo ovde.
To je to. Da, uđite.
Ostaci su bili ovde unutar hangara
a tela su doneli u ovu prostoriju.
Zaista ne znam šta da kažem,
jer, mislim, ako je ovo bilo to...
-Vi stojite gde... -U tome, da.
...gde su se možda nalazila vanzemaljska bića.
Gde su odneti ostaci? Gde su završili?
Pa, završili su kod vlade, naravno.
Uh, ono što mislim je da
su odeli tela u vazduhoplovnu bazu Rajt Peterson,
svakako su uzeli i ostatke,
i konzervirali ih
u nekoj vojnoj instalaciji.
Istraživači Rozvelovog incidenta tvrde
da je zakletva o tajnosti pod vladinom pretnjom kazne
sprečila svedoke nesreće i uzimanja ostataka NLO-a
da javno istupe.
Ali, mnogi su odlučili da istupe kasnije u životu,
uključujući i prvog vojnog starešinu
koji je stigao u Rozvel na mesto incidenta, majora Džesi Marsela.
Po priči njegovog unuka,
Marsel je privatno pričao o mnogim detaljima svog iskustva
svojoj porodici.
Moj deda, major Džesi Marsel,
je bio komandir obaveštajne službe u 509-oj bombarderskoj grupi.
Kao dete, najčešće za vreme večere,
razgovarali smo o Rozvelu.
Kroz razgovore,
smo shvatili da je moj deda bio glavni istražitelj
onoga što postalo poznato kao incident u Rozvelu.
Kada je gledao ostatke olupine,
nije mogao da uhvati ni početak ni kraj
ili bilo kakav smisao onoga u šta gleda.
Prikupio je neke delove
i odlučio da ih donese kući.
Na neki način je došao na ideju da, rekao je,
„Znate, šta god da je ova stvar, veoma je značajna
„i promeniće čovečanstvo,
„i ja želim da moja porodica bude deo toga.
Ovo je veoma važno.“
Po priči porodice,
major Marsel je došao kući nakon svog prvog odlaska na lokaciju nesreće
i poređao ostatke na podu njihove kuhinje.
Neki materijali su bili od čudnog tankog metala
sličnog foliji, osim što kada biste ga zgužvali u loptu,
on bi se vratio u svoje neporemećeno stanje.
Marsel je takođe tvrdio da to nije isti metal
koji je prikazan na novinskim fotografijama
kako ga on drži.
Na jednoj svojoj, prilično poznatoj, fotografiji
prikazan je kako drži neki ostatak olupine,
zapravo komad folije,
materijala za meteorološke balone.
On se nevoljno uklopio u priču i držao je taj komad.
I ako to pogledate,
primetićete da on ne gleda u kameru.
On gleda u nekoga ko mu izdaje naređenja.
On se uklopio, uh, nerado,
i uradio je ono što se od njega očekivalo.
Da li je moguće da se vanzemaljska letelica
zaista srušila u Rozvelu?
I ako je tako, da li možda postoji veća zavera
koja prevazilazi Novi Meksiko?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“
ali i veruju da u Rozvelu
nije bila ni prva ni jedina takva nesreća na Zemlji.
PRIPOVEDAČ Kejp Džirardo, Misuri.
12. april 1941.
9 i 30 uveče.
(zvonjava telefona)
Sveštenik Vilijam Hafman pozvan je od strane lokalne policije
da bi ga obavestili da je došlo do nesreće
i da je potreban na tom mestu
da pruži duhovnu utehu žrtvama.
On je verovatno mislio
da se radi o automobilskoj nesreći.
Ali, na njegovo iznenađenje, kada je stigao,
tamo je bila diskolika letelica,
i bilo je tri tela stranog izgleda na zemlji--
sićušna, velikih glava, velikih očiju, malih usta.
Bila su prisutni vojska i FBI.
Bio je zapanjen kada je uvideo
da je ovo bila nesreća neke vrste NLO-a,
i da je biće vanzemaljac.
Imao je priliku da pogleda unutar diska,
i video da postoje natpisi nalik hijeroglifima
na unutrašnjim stranama zidova.
Vlada mu je rekla,
„O ovome nikome ni reči.
Ovo je vrhunska tajna.“
Hafmanovo svedočanstvo je ostalo tajna
sve do iza njegove smrti,
kada je njegova supruga, na samrtnoj postelji 1984,
otkrila detalje ostalim članovima porodice.
Od tada neki svedoci su istupili
da podrže iskaz, uključujući šerifovog brata
i članove vatrogasne službe.
Od tada dodatni detalji, o uključenosti vojske,
objavljeni su,
i incident je postao poznat kao
„Senzacija pre Rozvela.“
Priča glasi da je vojna jedinica iz Sajkstona u Misuriju,
na samo pedesetak kilometara od mesta udesa,
došla, s naređenjem da prikupi ta tela,
da skupi disk i otpremi ih za Vašington.
I tako je u Kejp Džirardou u Misuriju,
1941, izgleda počelo
naše sakupljanje, kao vlade, stvari koje su kategorisane
kao „sa drugog sveta“.
Udes u Kejp Džirardou je bila priprema
načina reakcije vojske na udes u Rozvelu.
Vojska je naučila strašno mnogo
u vezi reagovanja na ovakve događaje,
i kako da obezbedi da je veo tajanstvenosti potpun
za naredne incidente.
Nesreća u Rozvelu
je sada poznata, ono što je manje znano
je da su se slični incidenti dogodili širom Amerike
u približno isto vreme.
Ovi incidenti
uključuju udese u San Antoniju u Novom Meksiku;
Tvin Folsu u Ajdahou;
Hebgen Lejku u Montani;
Brekston Kauntiju u Vest Virdžiniji;
i mnoge druge.
Ali zašto se toliko mnogo tajanstvenih udesa
najednom pojavljuje?
Mnogi veruju da je događaj koji je definisao 20. vek
bio Drugi svetski rat.
To je bio sukob
koji je upleo skoro sve države na Zemlji
i u kome je izgubljeno preko 60 miliona ljudskih života.
Tokom tog rata razvijeno je daleko naprednije i smrtonosnije naoružanje
nego što savremen čovek uopšte pojmi, uključujući atomsku bombu.
Takođe je došlo i do ogromnog broja izveštaja o NLO-ima.
Ali zašto?
Veliki deo opažanja navodnih NLO-a
se desio u decenijama za vreme Drugog svetskog rata
i neposredno nakon njega.
Deo teorije je da su,
zbog toga što su SAD razvile atomsko oružje,
i upotrebile ga na Japanu...
...i da su zatim nastavile sa njegovim testiranjem u Nevadi, Novom Meksiku
i drugim oblastima,
sami vanzemaljci
bili u vezi ovoga veoma zabrinuti.
Neki kažu da
je trenutak kada smo razvili nuklearne sposobnosti,
da je to bio nekakav signal vanzemaljcima
da smo dostigli tehnološki nivo.
Jedna stvar se sigurno može reći:
da su se širom sveta, svedočanstva očevidaca
ili izveštaji o uočavanjima NLO-a umnožili
od naše prve upotrebe vodonične bombe.
Stoga, da li je moguće da smo mi, radeći to,
signalizirali vanzemaljskim oblicima života?
ČILDRES: Čovek mora da se zapita šta se dešava,
zbog različitih NLO udesa
koji su se navodno desili širom Severne Amerike
u kasnim 40-im, 50-im i 60-im godinama.
Da li je svanuće nuklearnog doba
zaista prizvalo novu eru susreta sa vanzemaljcima?
I ako je vojska SAD-a
aktivno sakupljala NLO olupine,
gde ih je odnela?
Grum Lejk, Nevada.
Na oko 1.500 kilometara od Rozvela u Novom Meksiku.
Možda najpoznatije mesto
za koje se govorka da krije ostatke ostatke letelica
je tajna inženjerska baza poznata kao Oblast 51.
Godinama je poricano njeno postojanje,
sve dok 16. avgusta 2013, vlada SAD-a
nije zvanično priznala da baza postoji.
To je bila jedna od najznačajnijih,
skrivenih vojnih baza.
Svako ko je tamo radio davao je zakletvu na doživotno ćutanje.
I tek 2013.
objavljeno je priznanje da je Oblast 51 stvarna
i da postoji veoma dugo.
Iako mnogi ljudi veruju da se u njoj nalazi olupina
iz poznatog Rozvelovog incidenta iz 1947. godine,
vlada SAD-a i dalje tvrdi da se tajna inženjerska baza
nije koristila za skladištenje bilo kakvih vanzemaljskih ostataka.
Izgleda da je ta objava
bila bacanje koske javnosti,
da smo zaista imali područje
za napredna istraživanja i razvoj,
i da je to Oblast 51.
Ko zna šta se tamo zaista dešava?
Samo zato što su izjavili ovo, ono ili nešto drugo
ne znači da je to i tačno.
I da li iko veruju da CIA
govori istinu, celu istinu i ništa osim istine?
Kada se slušaju ljudi koji su napustili Oblast 51,
oni tvrde da je dobijena vanzemaljska letelica
koju smo mi testirali i usvojili obrnutim inženjeringom.
Za mene nema sumnje u to da je Oblast 51 bila
veoma tajna, vladina baza za svakojake stvari.
Da li je moguće da se u Oblast 51
zapravo čuvaju vanzemaljski artefakti--
artefakti koji su prikupljeni iz udesa vanzemaljaca?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“
i tvrde da se dodatni dokazi mogu naći
ispitivanjem nekog od čovekovih najnovijih, i izvanrednih,
tehnoloških dostignuća.
PRIPOVEDAČ Jul, 1997.
Na 50. godišnjicu incidenta u Rozvelu,
penzionisani pukovnik SAD-a Filip Dž. Korso
objavljuje svoju knjigu Dan posle Rozvela.
U njoj, on ne samo da potvrđuje
da se u Rozvelu srušila vanzemaljska letelica,
već takođe da je olupina tajno skupljena
i sakrivena od strane vojske SAD-a.
Filip Dž. Korso je bio potpukovnik, uh,
u Vojsci SAD-a, i imao je dugu
i zapravo veoma uspešnu karijeru u vojsci;
bio je visoko odlikovan.
I u knjizi Dan posle Rozvela,
on iznosi neverovatnu tvrdnju
da je radio za Odeljenje stranih tehnologija
unutar Vojnog istraživanja i razvoja,
i imao ključni pristup vanzemaljskog tehnologiji
iz udesa u Rozvelu.
Po iskazu pukovnika Korsoa,
vojni naučnici i inženjeri
godinama su pokušavali da shvate ostatke sakupljene u Rozvelu,
ali bezuspešno.
Pukovnik Filip Korso tvrdi
da je deo njegovih zadataka za kancelariju Vojnih stranih tehnologija
bio da uzme vanzemaljsku tehnologiju
uzetu iz udesa u Rozvelu
i bez otkrivanja njenog izvora,
drugim rečima, ne-ne govoreći
da se radi o nečem vanzemaljskom,
preda u ruke naučnicima
iz nekih velikih korporacija iz SAD-a.
U svojoj knjizi, pukovnik Korso izjavljuje
da je davao vanzemaljske materijale i informacije
visoko tehnološkim kompanijama pod maskom da se radi o
zadobijenoj stranoj tehnologiji skorašnjeg datuma.
Ono što je Korso opisao u svojoj knjizi
je da su se oni opredeljivali za korporacije
koje su već uspele da učine proboje u određenim oblastima,
dajući im na taj način vrstu strateške inspiracije
u kom pravcu treba da rade
da bi bili u mogućnosti da uspešno razviju
te napredne tehnologije.
Tek nakon udesa u Rozvelu
su kompanije poput IBM-a iznenada procvetale.
A razlog zašto je IBM procvetao je zato što je
jednostavno bio na pravom mestu u pravo vreme,
da im bude dat zadatak
da osvoje tehnologiju nekih od ovih stvari putem obratnog inženjeringa.
Prema rečima pukovnika Korsoa,
noćno posmatranje je konstruisano
na osnovu sočiva sa oka vanzemaljskog pilota.
Kevlar je došao od proučavanja svemirskih odela vanzemaljaca.
A integrisana kola su razvijena
od kontrolne table njihovog svemirskog broda.
Zar nije interesantno
da je nakon udesa 1947. u Rozvelu, u Novom Meksiku,
naš tehnološki razvoj poleteo poput rakete?
Silicijumski čipovi i sve vrste ostalih tehnologija,
laserska tehnologija, optički kablovi--
sve ove stvari su došle odmah nakon 1947,
posle nesreće u Rozvelu.
POL HELIJER: Dan posle Rozvela je stvarnost.
Prepoznao sam imena generala i aerodroma
o kojima je on govorio iz sećanja na dane provedene u odbrambenom sektoru.
Tako da to nije bila za mene nova teritorija.
I, uh, razgovarao sam sa generalom.
On je rekao, „Svaka reč je istinita i više od toga.“
Pukovnik Korso takođe tvrdi
da obratni inženjering na raznim srušenim, vanzemaljskim letelicama
nije bilo ograničeno samo na SAD,
već se događalo širom sveta.
Finansiranje istraživanja i razvoja
vanzemaljske tehnologije
je zahtevalo složeno lukavstvo.
Lukavstvo koje će imati i funkciju odvlačenja pažnje
od uvećanog broja uočenih NLO-a:
Hladni rat.
Hladni rat
nikada nije bio stvarni rat.
To je bio dogovor između Rusije i SAD-a
da ćemo dati javnosti nešto drugo oko čega će brinuti:
atomske bombe koje padaju na njihove glave,
a ne da misle o NLO-ima i letećim tanjirima.
Za vreme Hladnog rata,
dok je Rusija bila naš navodni neprijatelj,
imali smo zajedničku vojnu bazu,
na Južnom polu, sa Rusima.
I imali smo zajedničku svemirsku bazu, takođe sa Rusima.
Tako da se moramo upitati: šta se ovde dešava?
Verujem da su vlade širom naše planete
krile saznanja o vanzemaljskim posetama
i udesima na našoj planeti.
Oni nam ne govore istinu.
Dešavali su se udesi u Rusiji.
Dogodile su se nesreće u Rozvelu u Novom Meksiku.
Udes u Kejp Džirardou u Misuriju.
To se događa širom planete.
Veliko pitanje je: zašto?
Da li je moguće da sakupljanje
i obratni inženjering srušenih vanzemaljskih letelica
ima mnogo šire značenje od Rozvela?
I da li je možda Hladni rat i trka u svemiru
obezbedili pokriće za inovacije
izvedene iz vanzemaljske tehnologije?
Teoretičari o drevnim astronautima kažu „da“,
i upućuju na to da se dalji dokazi mogu naći
ispitivanjem onoga što istraživači nazivaju
„ruski Rozvel“.
Astrahanska oblast, Rusija.
800 kilometara južno od Moskve.
19. jun 1948.
11 meseci nakon incidenta u Rozvelu,
u sovjetskoj vojnoj bazi za raketna istraživanja i razvoj
Kapustin Jaru,
pojavljuju se nepravilni odrazi na radarskim ekranima.
(zvuk radarskih signala)
U istom momentu, pilot mlaznog lovca MiG
opaža neidentifikovani cigaroliki objekat
kako leti ispred njega.
Po našem današnjem razumevanju
došlo je do presretanja od strane sovjetske vojske
nepoznatog objekta koji je ušao u vazdušni prostor
kod, ili blizu, Kapustin Jara.
I poslat je sovjetski MiG lovac u presretanje.
Avion započinje trominutnu blisku borbu
protiv NLO-a.
Mlaznjak je bio u situaciji da ispali raketu.
Raketa je kako se čini pogodila letelicu
istovremeno kada i letelica pogađa MiG
nekom vrstom zaslepljujućeg svetlosnog bljeska
koja dovodi do pada MiG-a, a pada i NLO.
Kada ljudi govore o NLO udesima,
oni pričaju o Rozvelu
kao da je to jedini put koji se ikad dogodio,
ali događalo se ponovljeno.
Kapustin Jar je još jedan odličan primer
stvarnog udesa kao u Rozvelu, ovog puta u Sovjetskom savezu,
koji je potpuno zatajen pod velom nacionalne bezbednosti.
Postoje posebni timovi smišljeni da izmisle lažnu priču.
A olupinu odnose u skladišta
u kojima se vrši analiza i proučavanje te tehnologije.
Godinama se govorkalo
da se skoro 400 metara ispod površine
baze Kapustin Jar nalaze hodnici i komore,
u kojima je oborena vanzemaljska letelica
kao i prostorije u kojima su vršene autopsije nad vanzemaljcima.
Ovo je zaista sovjetska Oblast 51.
To je veoma udaljeno mesto.
Sovjeti su tu izvodili sve svoje značajne raketne probe,
mnogo svojih naprednih rekonstruisanja nacističke tehnologije
iz Drugog svetskog rata.
To je veoma napredno mesto.
Neki ljudi su došli na ideju
da je to bilo glavno skladište
srušenih NLO-a u Sovjetskom savezu
i da su se tu izvodile tajne probe.
Interesantno je da su u ovoj tajnoj instalaciji,
Sovjeti razvili bolje nuklearno naoružanje
i nosače za 18 meseci
nego što su planirali za pet godina.
1959,
Centralna obaveštajna služba SAD-a
otpočela je praćenje tajne baze i prikupljanje snimaka iz vazduha
putem izviđačkih misija U-2.
Kada su SAD uputile tamo izviđačke misije
za vreme Hladnog rata, oni su pogledavši dole
videli te neverovatne rezbarene slike na zemlji
oko Kapustin Jara.
Kada smo zapravo pogledali na te slike
ovih geoglifa,
oni su bili slični onome što vidimo u krugovima u žitu
i na nekim drevnim reljefima vidljivim na Zemlji.
Jasno je da je bilo pokušaja
da se komunicira sa vanzemaljcima,
verovatno govoreći, „X označava mesto.
Ovde dođite ljudi.“
Kapustin Jar je bio jedna od najtajanstvenijih vazduhoplovnih baza
bivšeg Sovjetskog saveza.
Glasine kažu da su
tu istraživali NLO tehnologiju.
I čovek mora da se zapita da li je moguće
da su se ti simboli, ustvari, koristili da privuku NLO-e.
Prema teoretičarima o drevnim astronautima,
takozvani „ruski Rozvel“ nije jedino mesto te vrste.
U centru Australije nalazi se vojna baza,
Pajn Gep.
Smeštena u oblasti
koja je dugo poznata po NLO aktivnosti,
za instalaciju se kaže da se pruža osam kilometara ispod zemlje
i govorka se da se koristi
za istraživanje elektromagnetnog pogona
od 1960-ih.
U zabačenim brdima u Kini,
postoji niz neobičnih pista
dugih više od kilometar ipo i širokih nešto manje od kilometra.
Istraživači su uočili čudnu letelicu
parkiranu pored pista
i veruju da je to probni poligon
za vanzemaljsku letelicu.
Za Radlou Menor, Kraljevskog ratnog vazduhoplovstva,
koji se nalazi u seoskom području Viltšajra u Engleskoj,
mnogi veruju da služi Britanskom ministarstvu odbrane
za skladištenje srušenih NLO-a još od 1950-ih.
Postojanje svih ovih mesta
svida po svetu, navodi na to da
vlade raznih država sakupljaju
i decenijama pokušavaju da rekonstruišu vanzemaljsku tehnologiju.
Da li je moguće da ne samo Oblast 51
već i druga tajna vojna mesta po svetu,
poseduju vanzemaljske artefakte?
I ako je tako, kako to da se tako mnogo udesa NLO-a
dogodilo za približno isti vremenski period,
i raštrkanih na više kontinenata?
Na neki način treba se začuditi
da li su vanzemaljcki shvatili da
sukob širom planete
nam ustvari pomaže da razvijemo
bolju svemirsku i ostale tehnologije.
Izgleda da, sa ovim raznim NLO udesima
koji se navodno dešavaju širom sveta,
ovi vanzemaljci namerno
pokušavaju da nas poguraju napred.
Možda je mnogo od onog s čim imamo posla,
uključujući neke od udesa iz '40-ih i '50-ih,
planirano da bi se određene tehnologije
dale ljudima da bi otpočeli proces
u kome ljudi pokušavaju da razviju te tehnologije.
Imao sam prijatelja koji je bio uključen u istraživanje
rekonstrukcije NLO pogona.
Informacije koje smo dobili
od ove letelice su previše napredne da bismo mogli da ih kopiramo.
Oni koriste materijale
do kojih se ne može doći na Zemlji,
ili bilo gde drugde u Sunčevom sistemu.
S raspadom Sovjetskog saveza
i završetkom Hladnog rata ranih 1990-ih,
bilo je mnogo onih koji su verovali da razvoj
vanzemaljske tehnologije neće više biti držan u tajnosti.
Na nesreću, to se nije dogodilo.
Kada se Hladni rat završio,
embargo na istinu, što je ono što je bilo i što jeste,
je trebao biti ukinut,
i javnost je trebala da dođe u situaciju
da joj se kaže šta se dešava.
Novac kojim se sve ovo finansira dolazi od poreskih obveznika.
Da li je hladni rat zapravo bio orkestriran događaj
čija je namena bila da bude dimna zavesa
vladama dok skupljaju vanzemaljsku tehnologiju?
I ako je tako, na šta nas navodi kraj rata
u vezi naredne generacije
naprednih naučnih proboja u svetu?
Univerzitet u Lundu, Švedska.
27. avgust 2013.
Istraživači potvrđuju postojanje
novog elementa u periodnom sistemu elemenata
stvorenog putem nuklearne fuzije.
Njegovo ime je ununpentijum,
ili element 115.
Iako većina naučnika još uvek ne zna mnogo
o ovom jedinstvenom radioaktivnom elementu,
on ima sličnosti sa Plutonijumom,
koji se koristi i za eksperimentalna raketna goriva.
Element 115 ima sopstvenu tradiciju u NLO istorijatu.
I tako, rečeno je da je to element
koji je opisao džentlmen po imenu Bob Lazar,
koji je tvrdio da je radio neposredno južno od Oblasti 51
na „vanzemaljskom letećem tanjiru.“
Vlada ima, uh, devet vanzemaljskih letelica,
hm...
koje pogoni modifikovani gravitacioni generator.
Uh...
To je bilo-- rad se izvodi
25 kilometara južno od Grum Lejka.
Samo u toj izolovanoj oblasti, označenoj sa S4,
hm, operativna je bar jedna od tih letelica.
Prema rečima Lazara,
ova vanzemaljska letelica koristi za rad element 115.
Ne postoje dokazi da se to
nalazi u prirodnom stanju bilo gde na Zemlji.
Pa, ispostavlja se da naučnici sada tvrde
da su stvorili element 115 putem atomskih sudara.
Mislim da nam ovo skorašnje otkriće ununpentijuma
zaista pomaže da razumemo značaj
svedočenja Boba Lazara.
Ovaj čovek je bio izložen veoma retkom elementu
koji je navodno bio deo
pogonskog sistema vanzemaljske letelice.
23. decembra 2015,
u novinske naslove stiže informacija o još jednom proboju.
Naučnici koji rade na Kalifornijskom univerzitetu
najavili su stvaranje novog metala
koji je jak i lagan, ali takođe i savitljiv
i otporan na ekstremno visoke temperature.
Ono što je zaista uzbudljivo oko ovog materijala
je da se ne gubi mnogo savitljivosti,
kako se to naziva plastičnih svojstava.
Mnogi metali, kada se učine jakima,
postanu veoma lomljivi.
Ovaj materijal ima veliki broj primena,
kako za automobile, tako i avione ili kosmičke brodove.
Ovaj čudesni metal
ne nalikuje nijednoj od legura koje su razvijene ranije,
neki veruju da je njegov opis ustvari sličan,
i on može da odgovara čudnom materijalu
navodno prikupljen od strane majora Džesija Marsela
iz poznatog udesa u Rozvelu.
Većina ostataka iz Rozvela
su bili izuzetno lagani,
vrlo slični tankoj foliji,
vrlo, vrlo jaki, zanemarljive težine.
To je od ljudi koji su njime rukovali.
Ljudi sa UCLA sprovode istraživanje,
manje-više otvorenog tipa, sa stvarima iz Rozvela.
Ovaj materijal je početak
potpuno nove revolucije u nauci o materijalima,
koja će nam dati mogućnosti da konstruišemo materijale
na molekularnom nivou.
I čini se da je ovo plod dugoročnog
programa obratnog inženjeringa, gde su te tehnologije
date privatnom sektoru
i sada to postaje nešto što se podrazumeva.
Prošlo je sedam decenija
od te, kako je ja nazivam, prve laži,
koja je bila temeljna laž za incident u Rozvelu.
Ipak, zvanični stav SAD-a
je da oni ne znaju ništa o toj temi
niti ih to zanima.
A to je toliko daleko od istine koliko je uopšte moguće.
Mi počinjemo da shvatamo vanzemaljsku letelicu,
njen mehanizam, kako radi, kako funkcioniše.
I ja sam uveren da ćemo biti u mogućnosti da putujemo u svemir,
ranije nego što smo mislili,
na isti način na koji su ti vanzemaljci došli ovde.
To izgleda kao da nam ti vanzemaljci
daju delić ovde, delić onde,
i oni nas nekuda vode,
i da ćemo konačno otkriti vrlo skoro
gde sve to vodi.
Da li je moguće
da su naučnici našeg vremena konačno rešili zagonetku
ostataka naprednih tehnologija
rasutih širom planete?
Da li smo konačno dostigli nivo
tehnološke prefinjenosti koja nam omogućava
da potpuno razumemo vanzemaljsku tehnologiju
i koja nas priprema za novi susret sa vanzemaljcima?
Tukson u Arizoni.
17. jun 2014.
Samo dva meseca pre svoje smrti,
Bojd Bušman, viši naučni saradnik
u Lokid Martinu koji je radio na tehnologijama raketa i lasera,
snima video zapis svoje ispovesti da bi se objavio nakon njegove smrti.
Moje ime je Bojd Bušman.
Ja sam viši naučni saradnik u Lokid Martinu.
Mm... imam 27 patenata,
i promenio sam svet nekoliko puta.
Prema Bušmanu,
dok je radio u Lokid Martinu
sreo se sa osobama najviših bezbednosnih ovlašćenja u Oblasti 51.
Ove osobe su mu dale materijale koji su, kako je razumeo
vanzemaljska tehnologija.
Oni bi mi dali deliće NLO-a,
i ja bih otišao u svoje laboratorije.
Postoje tri elementa od kojih se NLO sastoji.
Jedan je telur,
drugi je germanijum,
i sledeći paladijum.
I ne samo to,
već se stvari podignu i lete koristeći antigravitaciju.
Možda najintrigantnija Bušmanova tvrdnja
uključuje saznanje o vanzemaljcima
koji pomažu vladinim naučnicima u bazama kao što je Oblast 51.
Visoki su približno jedan ipo metar--
130 do 150 centimetara.
Ukupno ih je najmanje 18
koji žive i rade u našem postrojenju.
Primedba, oči su drugačije,
nos je različit, ali imaju
po pet prstiju na rukama i nogama, uh, dva oka.
Objavljivanje video zapisa je izazvalo uskomešanost,
i mnogi koji su ga videli ustvrdili su da to mora da je podvala.
Ali zašto bi renomirani inženjer i fizičar
lagao o nečem toliko važnom?
Da li je moguće da su stare glasine o rekonstruisanju
tehnologija sa drugih svetova
pa čak i priče o vanzemaljskoj umešanosti
u tajne vojne projekte zapravo istinite?
Toliko mnogo u digitalnom svetu
govori o sakupljanju
vanzemaljskih letelica i bića.
A vlada je podigla zid i rekla,
„Niko ne sme da zna.“
Ali istina je,
da je 21. vek izgrađen
na vanzemaljskoj tehnologiji.
Kako je moguće da smo, u poslednjih 70 godina,
ostvarili više nego u poslednjih 5.000 godina,
u smislu tehnologije?
Šta nas to čini tako posebnima danas
o čemu nismo znali pre 5.000 godina?
Stoga mislim da
da tehnološka napredovanja koja smo učinili
su zbog prikupljanja vanzemaljske tehnologije.
Čovek mora da se začudi da li su ovi delići zagonetke
ostavljeni ovde namerno ili usled udesa.
Ako su vojska SAD-a, i verovatno
druge vojske širom sveta,
zadobile tehnologiju iz srušenih
vanzemaljskih brodova na našoj planeti, tada bi se moglo misliti
da sami vanzemaljci
žele da mi imamo tu tehnologiju,
i da nam je ustvari dat
taj isti tip tehnologije.
Hoću reći, svedoci smo
zapanjujućih, skorašnjih tehnoloških razvoja.
Neki kažu da je ovo deo programa
da nas tehnološki uzdignu.
Jedna od najčudnijih stvari u vezi ove ideje
rekonstruisanja vanzemaljskih tehnologija
da nam je bilo potrebno prilično da bismo zaista
bili sposobni da je razumemo i da je koristimo.
Možda sada stižemo do nivoa
tehnološke sposobnosti koji odgovara
nivou vanzemaljaca.
Sve ove stvari se vraćaju na sledeće pitanje:
koje su njihove zamisli za našu planetu,
i da li su oni zainteresovani za naše dobro
ili za svoje dobro?
Da li je udes u Rozvelu, i ostale nesreće
zataškane širom sveta,
dirigovane od strane vanzemaljaca
s namerom da tehnološki unaprede ljudsku rasu?
Da li su vlade širom sveta
tajno rekonstruisale
vanzemaljske ostatke rasute po svetu?
Možda je došlo vreme
za čovečanstvo da postane istinska civilizacija kosmičkih putnika,
što je možda sve vreme i bio naum naših vanzemaljskih predaka.
Prevod sa engleskog na srpski: GalQuest TITLOVE OBEZBEDILI A+E NETWORKS